דלג לתוכן
1523–1989

## ציר הזמן

כל מה שידוע על בית הקברות הזה, לפי סדר, עם המקור לכל שורה.

הצג רק אירועים שיש להם מסמך מקורי באתר
1523

נוסע איטלקי מליוורנו מונה בשכם 12 בעלי בתים יהודים. זו העדות המוקדמת ביותר על הקהילה שבית הקברות שירת.

מצוטט אצל יהוסף שוורץ, תבואות הארץ, ירושלים תר"ה. · פתחו את המסמך ←
1837

רעידת האדמה של כ"ד בטבת תקצ"ז פוגעת בשכם קשות. לפי ר' ישראל משקלוב, "בשכם נפלו בתים וכל החנויות ונהרגו כמו ששים נפשות". לפני הרעש היו בעיר כ-30 משפחות יהודיות; אחריו נותרו י"ג.

יצחק בן־צבי, ארץ־ישראל ויישובה בימי השלטון העותמאני, עמ' 374; משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל (1928), עמ' 236.
1839

מנחם מנדל מקמניץ עובר בשכם: "ויש בה לערך ג' מנינים יהודים, ב' מנינים ספרדים ומנין א' המה אשכנזים". מפקד מונטיפיורי מאותה שנה רושם 28 בתי אב, ובראשם ר' דוד סתהון, סוחר בן 61 יליד חלב שעלה ב-1788.

מנחם מנדל מקמניץ, קורות העתים לישורון בארץ ישראל, וילנה ת"ר · מפקדי מונטיפיורי · פתחו את המסמך ←
1843

הרב יוסף דוד עייאש, בנו של הראשון לציון ר' יעקב משה עייאש, נפטר בשכם ונקבר בבית הקברות — ד' באלול. זו הקבורה היחידה בבית העלמין הזה שידוע עליה בשם. באותה שנה מבקר ג'ון וילסון בבית הכנסת של שכם: חדר של כ-3.5 על 7 מטרים בתוך מקבץ בתי היהודים; הקהילה מונה 20 משפחות, 60 נפש.

אופלטקה, מסעי היר"ח · John Wilson, The Lands of the Bible II (1847), pp. 61–62
1876

העדות הישירה היחידה מתוך בית הקברות. ר' רחמים יוסף חיים אופלטקה, בדרכו מירושלים למירון, עוצר בשכם באייר תרל"ו, הולך "בעשרה מישראל" להשתטח על הקברים, ומדווח על מצבות בנות מאה שנה ועל בית עלמין שאין בו עוד מקום.

רחמים יוסף חיים אופלטקה, מסעי היר"ח, ירושלים תרל"ו, דף ג ע"א · נדפס שוב אצל א' יערי, מסעות ארץ ישראל (1946), עמ' 622–627 · פתחו את המסמך ←
1890

בית הקברות אינו בידי הקהילה. "בהשתדלותו של אליהו שייד, בא כוחו של הבארון רוטשילד, הוציא המושל (ואלי) בביירות צו לפחה בשכם למסור ליהודים את בית הקברות העתיק שלהם."

ישראל קלויזנר, בדרכי ציון (1978), עמ' 188, על פעולת אגודת "למען ציון" ומרדכי אדלמן.
1893

ניסיון ההשתלטות והמשפט. ישראל קאניל מדווח ב"הצבי" על חבר מועצת העירייה המוסלמי שקנה חלקה סמוכה וניסה לספח את בית הקברות ולבנות עליו בתים, בטענה ששדה הפקר הוא. הקהילה הענייה יצאה למשפט — וזכתה. הגדר נבנתה בכספי הכוללים בסיוע יואל משה סלומון.

ישראל קאניל, "הצבי", י"ז בחשון תרנ"ד · 27.10.1893. הטקסט המלא צולם מחדש ב"ישע שלנו" גיליון 292. · פתחו את המסמך ←
1895/1908

הקהילה מתפוגגת: 120 נפש ב-1895 (לונץ), 50 ב-1896 (קיואינה), 31 בסביבות 1899, ואפס ב-1908.

א"מ לונץ, לוח ארץ ישראל; יצחק בן־צבי, ארץ־ישראל ויישובה, עמ' 376.
1908

יצחק בן־צבי מגיע לשכם ולא מוצא בה יהודי אחד. "נמחקה היסטוריה של גיטו בן שבע מאות שנה, ונותרו רק קצת מציוני בית הקברות. ואולם גם רוב המצבות נשדדו והקרקע נגזלה על־ידי השכנים, ורק זעיר פה וזעיר שם נשארו ציונים בודדים."

יצחק בן־צבי, ארץ־ישראל ויישובה בימי השלטון העותמאני (1955), עמ' 376.
1918

הרב בן־ציון מאיר חי עוזיאל מבקר בשכם בלוויית רונלד סטורס, ורואה את בית הקברות "מכוסה מצבות של קברים ישנים". מצבות רבות עדיין עומדות.

מכתבי עוזיאל למזכיר הראשי, 14.11.1939 ו-5.4.1940, בתיק ארכיון המדינה.
1930

בן־ציון דינור, בהקשר של ועדת הכותל, מזכיר בדרך אגב "בית הקברות היהודי בשכם (שהוא עכשיו גן העיר בשכם)". על גיליון 1938 אכן מסומן Muni. Garden (El Baladiye) — אך במרחק כ-280 מ' ממזרח לחלקה שאותרה. ייתכן שדינור טעה, וייתכן שכיוון לשטח אחר.

בן־ציון דינור, כתבים (2009), עמ' 141.
1936

הוועד הלאומי: לפני כשלושים שנה היה בית הקברות מחוץ לשטח הבנוי — ועד עתה התפשטה העיר והבתים הגיעו בסמוך אליו.

מכתב הוועד הלאומי, בתיק ארכיון המדינה B/32/39, R.G. 2.
1939/1940

התכתובת שקובעת את הנתונים. הרב עוזיאל למזכיר הראשי: בית הקברות באזור Taraf-el-Djebel, שטח כ-4 דונם, רשום בספרי המקרקעין של שכם ב-Sehifa 18, Serial 94 על שם משה עזרי, יורשו אהרן עזרי מירושלים. המצבות נעקרו ושימשו אבני בניין. עוזיאל מציע חפירה, ומזכיר עד קשיש — מרדכי בן רחמים לוי — שיוכל לזהות את המקום. בדיקה של פקיד ממשל בסוף 1939 מוצאת "מחשוף סלעי, ללא מצבות נראות לעין".

תיק ארכיון המדינה, "בית הקברות היהודי בשכם", ISA R.G. 2 (Chief Secretary), file B/32/39 · רשומת קטלוג בספרייה הלאומית: NNL_ARCHIVE_AL997009828750005171
1971

יעקב יהושע מביא מפי מרת בייה כהן, ילידת שכם: "משעזבו היהודים את העיר שכם הקימו כמה מאנשי המקום בית על שטח בית הקברות היהודי. משערכו את חנוכת הבית התמוטט וקבר תחתיו את חוגגיו."

יעקב יהושע, שכונות בירושלים הישנה, עמ' 130 · פרויקט בן־יהודה · פתחו את המסמך ←
1981

כתב העת Toledot: "בית הקברות היהודי בשכם נעלם לפני כחמישים שנה". מפנה לתיק ISA B/32/39, R.G. 2 — ההפניה הארכיונית הראשונה שפורסמה.

Toledot: The Journal of Jewish Genealogy, vol. 3 no. 4 (1981), עמ' 9, 13. · פתחו את המסמך ←
1989

יששכר קציר, יועץ ראש הממשלה יצחק שמיר, לשמואל גורן, ראש המינהל האזרחי: הד"ר א. קימלמן ביקש "להציל את בית הקברות היהודי בשכם, בשטח של עשרה דונם, הנמצא בידי ערבים מאז מלחמת העולם הראשונה". השאלה שנשאלה: "הניתן להוציא השטח מידי התושבים ולהעבירו לידיים יהודיות".

לשכת ראש הממשלה, ח' בכסליו תש"ן / 6 בדצמבר 1989 · ארכיון המדינה גל-23792/15 · NYU Archives · פתחו את המסמך ←